Topic 4
Osnova sekce
-
4. 12. 2013: prof. Jiří Štaif Alternativní elity a nacionalismus v dlouhém 19. století
K pojmu alternativní elity jsem dospěl, když jsem psal svou monografii na téma Obezřetná elita. Česká společnost mezi tradicí a revolucí 1830 - 1851 (2005). Vycházel jsem přitom z konceptu, jenž předpokládá, že společenskou změnu lze uskutečnit v případě, v němž stávající elity nejsou schopny svou řídící rolí úspěšně zaplnit historicky proměnlivý prostor, v němž se odehrává společenské dění. Pokud se objevuje lákavá nabídka neobsazených prostorů, pak vzniká šance, aby je zaplnily nové elity, jež se v případě úspěchu stávají alternativními vůči těm stávajícím.
Alternativní elity se přitom musí legitimizovat nejen svými schopnostmi obsadit tyto mezery, nýbrž i svou schopností získávat pro "svou" věc dostatečnou společenskou podporu. Zpočátku může mít jejich počínání charakter hry, díky níž si nejprve ujasňují, o čem by měla vlastně být a posléze vymezují své "hřiště". Pokud ovšem pro svou hru získají dostatečný počet "spoluhráčů", pak začne ve veřejném prostoru získávat na významu jako nová názorová, akční a případně společenská struktura. Pokud ji stávající elity nejsou schopny "dodatečně" kontrolovat, pak se pro ně stává více či méně delegitimizující mocenskou výzvou.
Za hlavní pole seberealizace alternativní elity jsem v tomto případě považoval český národotvorný proces. Za limit její akceschopnosti pak její obezřetnou mentalitu, jež se projevila v revoluci 1848 - 1849. Později jsem si uvědomil, že prostřednictvím fenoménu alternativních elit by bylo možno vysvětlit i řadu dalších společenských změn např. v oblasti náboženství, ideologií a politiky, a to nejen v moderní době. K tomu srv. J. Štaif, Interpretationsprobleme der alternativen Konstruktion der tschechischen Nationalelite im 19. Jahrhundert. In: M. Řezník, L. Velek (eds.), Adelsgeschichte als Elitenforschung (2012, 49 - 57).