Německo v polovině 30. let v zážitku mladého cizince 
... V neděli chodila celá rodina na velkou mši. Pastorovo kázání mě překvapilonevycházel z evangelií, ale z Mein Kampfu. Po kostele se ve sborovém domě podávala káva. Spousta lidí byla v uniformě a mně se často naskytla příležitost zvednout ruku a říct "Heil Hitler". 
Všechna mládež v domě byla organizovaná, chlapci v Hitlerjugend, děvčata 
v Bund Deutscher Model. Odpoledne se konal výcvik s lopatami místo pušek nebo se sportovalo na hřišti, večer jsme chodili na přednášky s promítáním nebo jsme zpívali a tancovali. S určitými obtížemi jsme se mohli vykoupat v říčce - dno bylo samé bahno a voda zapáchala. V primitivní umývárně, bez teplé vody a podobných vymožeností, si děvčata sušila vložky, uháčkované z tlusté bavlněné příze. 
Ve Výmaru se měl konat stranický den, gigantická manifestace s Hitlerem včele. 
Na faře vládl shon, praly se a žehlily košile, pucovaly holínky a opasky. Mládež vyrazila za svítání, já a farář s ženou jsme za nimi měli přijet autem. Všichni byli patřičně hrdí na to, že jsme dostali vstupenky do blízkosti čestné tribuny. Někdo 
z legrace nadhodil, že za ta protekční místa rodina možná vděčí mé přítomnosti... 
Do Výmaru jsme dorazili kolem poledne. Přehlídka a Hitlerův projev měly začít 
ve tři. Město už vřelo slavnostním vzrušením, ulicemi táhly zástupy lidí ve svátečních šatech nebo uniformách. Všude vyhrávaly kapely, na domy se vyvěšovaly girlandy a transparenty. Zvonily kostelní zvony, ty chmurné protestantské i ty veselé katolické. Na jednom ze starých náměstí se zabydlil velký lunapark. V Opeře inzerovali galapředstavení Wagnerova Rienziho, po kterém měl následovat noční ohňostroj. 
Mě a farářovu rodinu usadili pořadatelé poblíž čestné tribuny. Čekali jsme v dus- 
ném vedru, popíjeli pivo a jedli obložené chleby z promaštěného balíčku, který si pastorova žena tiskla v autě na vzedmutou hruď. 
Úderem třetí se ozvalo cosi, co připomínalo blížící se orkán. Temné, děsivé dunění se šířilo po ulicích a odráželo se od domovních zdí. V dáli, v ulici vybíhající 
z náměstí, se pomalu sunula kolona otevřených černých vozů. Dunění ještě zesílilo a přehlušilo vypuknuvší bouřku, proudy deště se podobaly průsvitné zácloně, nad dějištěm slavnosti třaskaly hromy. 
Toho nečasu si nikdo nevšímal, všechna pozornost, všechno nadšení, všechna ta blaženost se soustřeďovaly na jednoho jediného člověka. Stál jako socha vobrovském černém automobilu, který pomalu zahýbal na náměstí. Pak se obrátil 
a pohlédl na úpící, plačící a posedlý dav. Tvář mu omýval déšť a uniforma mu v tom mokru ztmavla. Pomalu sestoupil na rudý koberec a vydal se k čestné tribuně. Jeho průvodci se drželi v uctivé vzdálenosti od něho. 
Náhle nastalo ticho, jenom déšť pleskal do kočičích hlava balustrád. Fýrer mluvil. Byl to krátký projev a moc jsem z něho nepochytil. Hlas měl chvílemi silný, chvílemi šprýmovný, gesta sladěná a vhodně volená. Když domluvil, zakřičeli všichni své "Heil", bouřka ustala a z modročerných mraků vykouklo žhavé slunce. Zahrál velký orchestr a pak se dav začal valit postranními ulicemi přes náměstí kolem čestné tribuny a dále kolem divadla a dómu. 
Nikdy předtím jsem neviděl nic, co by se podobalo tomuto výbuchu nezměrné síly. Křičel jsem jako všichni ostatní, miloval jako všichni ostatní. 
Hannes mi v našich nočních rozhovorech vysvětlil habešskou válku, jak je důležité, že se Mussolini konečně postaralo tamější domorodce, tápající ve tmách, a že je štědrou rukou podarovává prastarou italskou kulturou. Řekl mi také, že my 
v daleké Skandinávii nechápeme, jak židé po svém zhroucení vykořisťovali německý lid. Objasnil mi, že Němci staví hráz proti komunismu, že židé tuto stavbu důsledně 
sabotují a že všichni musíme milovat muže, který zformoval náš společný osud a rozhodně nás stmelil do jedné vůle, jedné síly, jednoho národa. 
K narozeninám jsem dostal od svých hostitelů Hitlerovu fotografii. Hannes mi ji pověsil nad postel, abych "toho muže měl vždycky před očima", abych se ho učil milovat stejně, jako ho miloval on a celá rodina Haidových. A já ho opravdu miloval. Řadu let jsem byl na Hitlerově straně, radoval jsem se z jeho úspěchů a truchlil nad jeho porážkami... 

lngmar Bergman, jeden z nejvýznamnějších filmových režisérů 20. století, byl i úspěšným prozaikem. Publikoval své memoáry s názvem Laterna magica. Ve svých 16 letech prožil 6 týdnů "na handlu"- 
v tehdejším Německu, v durynské vesnici Haina. Jeho vzpomínky zachycují tehdejší atmosféru i smýšlení obyčejných lidí. 
I. Bergman, Laterna magica - 1935, Praha 1991, s. 124-126 
handl - výměnný pobyt Hitlerjugend - nacistická organizace pro mládež od 10 let 
Bergman lngmar (*1918) - švédský filmový a divadelní režisér 
Bund Deutscher Model - nacistická organizace pro dívky od 14 do 21 let 
• Kde pobýval v roce 1935 lngmar Bergman? V jaké rodině a prostředí? Co ho překvapilo při bohoslužbě v kostele? 
• Které události konané ve Výmaru se účastnil? Jak na něho atmosféra i víra lidí v Adolfa Hitlera zapůsobily? Jak ho ovlivnily? 
• Jak působila politická propaganda na obyčejné lidi - jak přijímali zprávy o útoku Itálie na Habeš, osočování Židů jako viníků všech nedostatků, jak podléhali ovzduší nacistických slavností? 

Nacistické propagandě velmi podléhala také mládež. 
Stejně jako ve třídě na obrázku byl všude na školách zaváděn nacistický pozdrav. 
55