HRY:
POZNÁVACÍ TECHNIKY ANEB KDO JSEM:

Je nutné jich první den i další dny zařadit několik. Samy o sobě však nebudou fungovat, musíme je doplnit o techniky stmelovací, diskusní a posilující vzájemné vztahy – viz níže.
Tak budeme mít možnost se skutečně poznat, překlene se počáteční strach, nedůvěra a vytvoří se příjemná a bezpečná atmosféra pro další růst, otevření, práci na sobě, na svém vztahu k druhým i k Bohu. 

1.	INDIÁNSKÉ JMÉNO (sebepoznání, seznámení): Každý si zvolí nějaké indiánské jméno, které obsahuje alespoň 2 slova - Tančící dítě - a napíše jméno na papír. Lístky se vyberou a jména se postupně nahlas čtou, skupina je zkouší přiřazovat. Každý musí lístek přijmout, až na konci se může každý vyjádřit k tomu, jak se cítil, když obdržel právě ten lístek + vysloví své skutečné indiánské jméno. (papíry, psací potřeby)
2.	OPAKUJ MÉ JMÉNO (seznámení, první exprese, uvolnění): Každý řekne své jméno a ukáže, jak hlasitě má skupina jeho jméno třikrát zopakovat..
3.	ŽIDLE PO MÉ PRAVÉ RUCE ( rozšířit prostor pro vzájemné poznávání dětí): Všichni sedí v kruhu, jedno místo je volné. Hráč, který sedí vlevo od místa, začíná slovy - „Místo po mé pravé ruce je volné a chci, aby si na něj sedl - 1. varianta - charakterizuje někoho a ten si jde na volné místo sednout, 2. varianta - někoho si vybere, položí mu otázku, on odpovídá, sedá si. 3. varianta - ni mají zavřené oči, jen ten, u koho je volná židle má oči otevřené a volaný člověk se přemístí na židli poslepu.
4.	IDENTIFIKACE PODLE KRESBY (vzájemné poznávání): Každý při hudbě maluje malý obrázek, kterým se pokusí charakterizovat sám sebe. Pak se obrázky seberou a skupina všech dětí zkouší odhadnout komu jaký obrázek patří a co jím chtěl autor říci. Autor může poté svůj obraz okomentovat. (papíry, kreslící potřeby, hudba)
5.	V ČEM JSEM DOBRÝ (rozvoj neverbálního vyjádření, které podporuje sebepoznání, sebepojetí a podporuje orientaci na pozitivní sebevyjádření): Každý dostane prostor, aby chvíli přemýšlel, v čem je dobrý a pak to každý neverbálně předvede, ostatní hádají. Obměna: Hráči se pohybují bez mluvení prostorem, když někoho někdo potká, pozdraví se a navzájem si předvedou to, v čem jsou dobří. Pak si stoupneme do kruhu a skupina každému zkouší říci v čem je dobrý (+ jméno). Stížení – hráči se pozdraví, ukáží si v čem jsou dobří a prohodí si to. Na konci uděláme v tomto chaosu jasno, zkusíme si předvést, co u každého zůstalo a co to může být  + se přizná ten, komu to patřilo.
6.	PŘEDSTAVENÍ TROCHU JINAK: Ke svému jménu přidáme např.: přídavné jméno, které nás charakterizuje (organizující Kristýna); přídavné jméno, které vystihuje naše momentální pocity (nervózní Kristýna); gesto; ksicht; sochu, která nás vystihuje – nebo náš pocit, stav; barvu kterou máme rádi (hnědá Kristýna); předvedeme zvíře, které máme rádi; naši dobrou vlastnost, zlozvyk, apod. Ostatní mohou opakovat, nebo postupně po řadě vždy od začátku jména říci i s daným ozvláštněním (přídavné jméno, gesto apod.).
7.	MOLEKULY JINAK: Hráči se pohybují volně prostorem (může znít hudba jako podmalba). Vedoucí dá pokyn: „ Ať se najdou všichni ti, kteří jsou stejně staří.“ Pak se tedy v davu hledají podle instrukcí vedoucího. Zkontrolujeme a vydáme se znovu do prostoru. Hru můžeme zpestřit úkoly, které dáme vzniklým skupinkám (např.: Najděte něco, co máte všichni odlišné, společné, jídlo, které všem chutná apod.). I pohyb prostorem můžeme ozvláštnit pokyny (pozdravte se, usmějte se na druhé apod.).
8.	CHAOS JMEN: Hráči se pohybují prostorem. Když se s někým potkají, podají si ruce, řeknou si své jména, ale pozor, od této chvíle si je vymění a jdou dál, opět se pozdraví a jména si prohodí. Když se někomu vrátí zpět jeho jméno, odchází ze hry. Na konci hry si uděláme ve jménech opět pořádek ☺.
9.	PROSTĚRADLO: Skupina drží jedno prostěradlo (šátek) a vhodí do něj nějaký předmět. Jeden začíná a řekne jméno, ke komu má předmět putovat. Předmět putuje k danému člověku a ten vybírá dalšího. Hru můžeme ztížit opisem – tj. popíšeme osobu (vnější či vnitřní popis), ke které má předmět doputovat. (velký šátek či prostěradlo, malý předmět – klíč)
10.	LANO: Skupinka drží v kruhu jedno velké lano, na kterém je uzel. Ten, u kterého je uzel začíná a vysloví jméno (nebo popis člověka), ke kterému má uzel putovat + na jakou stranu poputuje (vpravo, vlevo). Pak skupina co nejrychleji lano posílá mezi rukama. ..atd. (lano)
11.	SOUSEDI: Stojíme v kruhu a držíme se za malíčky. Vedoucí určí téma (rodina, místo odkud pocházím, škola, koníčky…). Pak se každý se svým sousedem pozdraví malíčky, představí se a v určeném čase debatují na dané téma. Dále se  v kruhu promícháme, ať stojíme vedle někoho jiného, chytneme se za ruce, pozdravíme se, představíme a diskutujeme na nové téma. Pak za kotníky, ramena apod. Hru dovršíme tím, že vždy vedoucí vykřikne nějakou část těla, za kterou jsme se drželi (malíčky, ruce apod.).a v tu chvíli se musíme postavit do původní pozice v dané situaci.
12.	INTERVIEW: Skupinu rozdělíme do dvojic – nejlépe, ať si každý vybere toho, koho nezná. Pak se dvojice odeberou stranou a budou míz za úkol zjistit co nejvíce informací o daném člověku, nebo hru specifikujeme seznamem několika vtipných otázek (největší trapas v životě, největší smůla, setkání s nějakou osobností apod.). Po 5 minutách se všechny dvojice sejdou dohromady a každý musí představit toho druhého, nebo říci  3 věci, které ho zaujaly. Představování můžeme udělat srandovní formou – televize, zpravodajství apod.
13.	SEZNÁMENÍ S PROSTOREM: Hráči se za zvuku klidné hudby pohybují prostorem a reagují na pokyny: míjejí se očima, poplácají se po rameni, pohladí letmo po ruce, mile se usmějí, pozdraví se, zaksichtí se, představí se, řeknou si něco, zjistí něco o druhém (dle pokynů vedoucího)… (hudba)
14.	SEŘAZENÍ: Skupina se shromáždí na nějakém vyvýšeném místě – nejlépe lavička či kláda. Úkolem skupiny bude bez dotknutí země se seřadit  - např.: podle věku (od nejstaršího po nejmladšího), počtu sourozenců, výšky… (kde bude začátek a konec určí vedoucí). Hru můžeme ztížit tím, že se nebude mluvit, nebo někteří nebudou vidět apod. ( kláda)
15.	PADAJÍCÍ KOŠTĚ: Skupina stojí v kruhu a uprostřed je jeden, který drží koště. Znenadání vysloví nějaké jméno a pustí při tom koště. Když se vyvolanému podaří koště chytit, člověk uprostřed zkouší dál. Kdo koště nechytí, jde doprostřed. (koště)
16.	BAMBUS: Hráči sedí v kruhu. Jeden je uprostřed a drží v rukou srolované noviny či jiný měkký delší předmět. Vedoucí začne a řekne nějaké jméno ze skupiny. Člověk uprostřed se snaží daného člověka najít a utíkat k němu. Vyvolaný člověk se může zachránit tím, že rychle vyvolá někoho jiného. Pokud se to nepodaří a člověk uprostřed ho praští po hlavě, stává se bambusem a jde doprostřed. Ten, který byl vprostřed, dřív než usedne vysloví jméno někoho ze skupiny a hra pokračuje dál. (noviny)
17.	DRÁKULA: Stojíme v kruhu, 1 je uprostřed – Drákula. Drákula si vybírá svojí oběť – pomalu se k ní blíží z nataženýma rukama. Oběť se může zachránit tím, že očima na někoho bude mrkat, ten musí vyslovit jméno oběti dřív, než Drákula oběť zneškodní – rukama kolem krku. Když oběť nikdo nezachrání, jde doprostřed a stává se Drákulou.
18.	CHYTEJ: Hodím míč a řeknu jméno toho, komu míč házím nebo ten, komu ho hodím, musí říci mé jméno. Obměna: Někdo začne, hodí někomu míček, koho moc nezná a mlže se ho zeptat na nějakou otázku. Hráč může a nemusí opovědět, ale řekne své jméno a pokračuje dál. (míček)
19.	VYMĚNÍ SI MÍSTO: Všichni sedí v kruhu na židlích. Jeden je v kruhu a říká: „Vymění si místa ti, kteří…(nemají radí matematiku)“, jedna židle schází a tak zůstane zase jeden ze skupiny uprostřed a vymýšlí další kritérium, podle kterého si ostatní vymění místa.
20.	KRESLÍCÍ, PANTOMIMOVÝ ROZHOVOR: Během několika minut se snažím vést s druhým rozhovor – pantomimou či kreslením bez mluvení – a zkouším se dozvědět o druhém co nejvíc. Pak se sdílíme o svých poznatcích v kruhu. (papíry, tužky)
21.	NAVŠTÍVENKY: Každý si na papírky napíše své jméno – dle počtů lidí ve skupině. Pak všichni zavřou oči a snaží se poslepu získat od každého lístek s jménem. Na konci vše zkonrolujeme a představíme se. (papíry a tužky)
22.	CO MÁŠ RÁD, TAK CO MÁŠ RÁD: Stojím v kruhu, držíme se, jdeme všichni společně 4 kroky dopředu a říkáme v rytmu: „Co máš, rád, tak co máš rád? Vedoucí začne a odpovídá v rytmu, kdy jdeme 4 kroky vzad: „Já mám rád zmrzlinu!“. Pak pokračujeme znovu do středu a odpovídá další po kruhu.
23.	JÁ JSEM, JÁ NEJSEM: Všichni stojí v kruhu a 1 říká: „Já jsem Kristýna a jsem jako …(předvede např. kytičku).“ Ostatní opakují: Ty jsi (ukáži na ni) Kristýna a jsi jako… (předvedou kytičku).“ Pokračuje další po kruhu.
24.	KRUHOVÝ ROZHOVOR: Vytvoříme 2 soustředné kruhy, které budou v protisměru pohybovat v rytmu hudby. Přestane – li hudba hrát, hráči se otočí k nejbližšímu člověku v druhém kruhu a s daným člověkem chvíli mluví na téma, které určí vedoucí. (hudba)
25.	HLEDEJ: Každý na kus papíru napíše své vlastnosti, zájmy – popíše se bez toho, aniž by uvedl konkrétní informace. Pak si každý vylosuje 1 lístek a snaží se daného člověka najít. S tímto člověkem se pak blíže seznámí.  (papíry, tužky)
26.	PODEJ RUKU: Hráči stojí v kruhu. Vedoucí se postaví před libovolného hráče, podá mu ruku a představí se vzájemně. Vedoucí pokračuje po kruhu dál, až se dostane zpět na své místo, odkud začal. Hráč, kterému vedoucí podal ruku se vydává po kruhu za ním a zdraví se s dalšími. A tak další a další…dokud nedojdou zpět na své místo.
27.	KDO JSEM: Každý na papír napíše odpověď na otázku KDO JSEM?.Papíry se pak vyberou na hromádku a postupně se čtou. Ostatní hádají o koho se jedná. Obměna: Místo obecného psaní o tom kdo jsem, můžeme nadiktovat 5 otázek, na které musí každý odpovědět. (např.: Kam bys chtěl na prázdniny? Jaký je tvůj oblíbený autor? Jaká vlastnost by tvému partnerovi neměla chybět ? apod.) (papíry, tužky)
28.	KÝM JSEM: Vedoucí zvolí téma – např.: květiny, zvíře, barva, roční období, hudba... Každý pak po kruhu musí říci, jakou květinu, zvíře… by sobě přiřadil, co ho vystihuje. Obměna: 1 hráč je vprostřed a ostatní mu postupně říkají, jakou květinu, zvíře… by mu přiřadili.

PSYCHOSOCIÁLNÍ HRY ROZVÍJEJÍCÍ VZTAHY VE SKUPINĚ (důvěra, zodpovědnost, komunikace, …):

29.	UVOLNĚNÍ AGRESE (uvolnění negativních emocí): Všichni chodí při hudbě ( tvrdá, drsná hudba) po místnosti a znenadání mohou na kolemjdoucího dle instrukcí učitele vykřiknout: „Baf!“, silně dupnout, zařvat, zavrčet, říci něco sprostého, udělat grímasu, tančit proti sobě hádku,….bez dotyku těla vyjadřovat agresi! (hudba)
30.	SOCHY (umožnění vyjádření pomocí interakce s jiným člověkem): Členové skupinky udělají dvojice, jeden z dvojice se naprosto uvolní a druhý z něj vysochá sám sebe – jak se tváří , jak se cítí… Ostatní hádají pocity sochařů, proč udělali právě takovou sochu. Pak výměna rolí a vzájemné sdílení, jak jsme se v které roli cítili.
31.	ANO – NE, CHCI TO – NEMŮŽEŠ TO MÍT, … (dramaterapie, komunikace, vyjádření emocí): Vytvoříme dvojice a každému určíme přesně co má říkat – může říkat jen to.Po pěti minutách cvičení ukončíme a bavíme se o tom, jaké to bylo říkat to či ono, zda to někoho po minutě už začalo štvát,…
32.	JENÍČEK A MAŘENKA (dotek, komunikace, projekce): 2 děti představují Jeníčka a Mařenku (oba mají zavázané oči a stojí v opačných rozích místnosti). Zbytek třídy tvoří pohádkový les – někdo je keřem (dřepí na zemi a projde-li kolem někdo, tak píchá svými trny – štípe), někteří představují stromy (stojí a projde-li někdo kolem, tak jej svými mohutnými větvemi pleskají), jeden člověk je bludným kořenem (leží na zemi, plazí se a překročí-li přes něj Jeníček či Mařenka, stromy se změní v keře a keře v stromy), nejdůležitější je však perníková chaloupka, kterou jeden člověk představuje (stojí, nehýbe se, když do ní Jeníček či Mařenka narazí - obejme). Úkolem Jenička a Mařenky je najít v tomto pohádkovém lese perníkovou chaloupku – mohou komunikovat, pomáhat si, hledat spolu. Atmosféru lesa můžeme doprovodit zvuky, učitel může Jeníčka a Mařenku lekat apod. (šátky, nástroje)
33.	VEDENÍ (důvěra, sebepoznání, vnímání sebe a druhého ve vztahu dominance, zodpovědnost, závislost): Je mnoho variant jak posílit důvěru vedením poslepu: 1. – dvojice, jeden má zavázané oči, druhý vede po prostoru, přes překážky, zkouší slepého posadit, zvednout,… -vedení za ruku, po hlase, za pas, dlaň nad dlaní, prst na prstem, ze zadu za krk, čelo na čelo apod. (pak výměna rolí) 2. – vedení celé skupiny – jeden, kterému dá skupina důvěru vede  nevidící skupinu po místnosti, domě, v přírodě. Obměna - Možnost také dojití k nějakému stromu, předmětu, člověku a navrátit se zpět. Hráč po sundání šátku pak musí najít daný strom, předmět. (šátky)
34.	CESTA LESEM: Jedna polovina hráčů vytvoří na plátně, karimatce les ze svých těl (někteří jsou stromy, kořeny, keře..). Druhá skupina se pak snaží poslepu lesem projít na druhou stranu – mohou si pomáhat. (plátno)
35.	RUCE (neverbální komunikace, neverbální signály, dotek): Hráči mají zavřené či zavázané oči, pohybují se při znějící hudbě prostorem a komunikují jenom dotykem dlaní (ještě lepší je vymezit prostor plátnem – hráči se pohybují jen na něm, tak dosáhneme většího kontaktu). Hledají dlaň, která je jim z nějakého důvodu nejmilejší, která jim připadá bezpečná… Zkoušejí poznat o čí dlaň se jedná, i pokud svou milou dlaň nenašli. (hudba, šátky, plátno)
36.	CHŮZE ZA RŮZNÝCH SITUACÍ ( dramaterapie, neverbální vyjádření, uvolnění, interakce s kontaktem, sbližování, vztah mezi emocí či různou situací a postojem celého těla): Děti chodí po místnosti a řídí se instrukcemi-„Choďte jako když vám je vesele, smutně, když máte strach…, Podávejte si ruce s těmi, které míjíte, usmějte se na ně, zamračte se, bafněte na ně, zkuste vydržet v očním kontaktu trochu déle než obvykle…“
37.	4 ŽIDLE EMOCÍ (uvolnění, emoční vyjádření, kontakt s emocí): Před dětmi jsou 4 židle, na které usednou 4 děti. Ti čtyři se shodnou na jedné emoci, kterou předvedou publiku. Intenzita emocí se však musí zvětšovat – od smutku až po žal apod. (4 židle)
38.	CESTA PÍSKU (emoční vyjádření a prožívání, minulost, přítomnost, budoucnost, hodnoty, schopnost naslouchat a vnímat): Sedneme si do kruhu kolem připraveného plátna. V libovolném pořadí (u menších najednou) každý na plátno pískem maluje svou životní cestu – důležité okamžiky, nádherné i smutné chvíle, které prožil, koho potkal, kam chce, aby cesta vedla dál… Cestu můžeme dozdobit přírodním materiálem. Kdo chce může o své cestě něco málo říct, ale nemusí, stačí, když ji namaluje. (písek, přírodniny, plátno)
39.	DOTEK NA ZÁDA, MASÁŽ V KRUHU (citlivost, uvolnění, vyjádření dotykem ): Jeden si lehne na břicho a skupina mu rozhýbává svaly, uvolňuje klouby, může ho zvedat pokládat, houpat,… Další variantou je vzájemná masáž v kruhu, nebo v řadě, kdy jeden vysílá co se má druhému na záda dělat. U menších dětí můžeme kreslit na záda prstem obrázky, psát slova… (hudba)
40.	AUTÍČKA ( zodpovědnost, role, vedení, důvěra ): Děti rozdělíme na polovinu – jedni představují řidiče, druzí autíčka. Autíčka mají zavázané oči a rozmístí se po prostoru. Řidiči si bez mluvení vyberou autíčko a určeným způsobem ze zadu autíčko vedou po místnosti. Po chvíli zvuk trianglu autíčka zastaví a řidiči si vymění auta, po chvíli to samé znovu. Poté, co každé auto mělo tři různé řidiče, se posadíme do kruhu a auta mluví o tom, jak se jim s kterým řidičem jezdilo, s kým se cítili bezpečně, s kým se báli, kdo je asi vedl, zvolí nejlepšího řidiče. Pak řidiči řeknou kdy které auto řídili a své pocity. Po sdělení vzájemných pocitů se role vystřídají – z autíček jsou řidiči a z řidičů autíčka.(Způsoby vedení: Je mnoho variant jak posílit důvěru vedením poslepu:- vedení za ruku, po hlase, dvěma prsty za pas,  2 prsty nad 2 prsty (ukazovák, prostředník), ze zadu za krkem dvěma prsty, čelo na čelo, za nos, foukáním apod.) (triangl, šátky)
41.	POHYB PROSTOREM(seznámení s prostorem, uvolnění, vyhrávání vztahů a rolí): Děti se za zvuku hudby (či rytmu nástroje) pohybují prostorem a reagují na hudbu, rytmus nástroje a učitelovi pokyny (Můžeme také jen určit čísla: 1- je chůze, 2 – rychlá chůze, 3 – běh, které budeme v průběhu měnit). Při chození se děti dle pokynů např: míjejí očima, poplácají se po rameni, pohladí se letmo po ruce, mile se na sebe usmějí, pozdraví se rukou, zamračí se na toho, koho potkají, vyjádří gestem či slovem hněv, pohrdání, únavu, šok, strach, lásku… Můžeme pracovat i s hudbou samotnou – Když přestane hrát hudba, musí se zastavit i děti a zůstat stát v poloze, v jaké jsou. (hudba či nástroje)
42.	SOCHY A SOUSOŠÍ:(vyjádření pomocí interakce s jiným člověkem, práce s gestem a pohybem):Členové skupinky udělají nejprve dvojice. Jeden z dvojice se naprosto uvolní a stává se hlínou, z které sochař bude vytvářet svou sochu nějakého pocitu nebo stavu (radost, smutek apod.). Socha ani sochař nemluví. Po dokončení každá socha postupně rozehraje krátký pohyb, gesto (můžeme doplnit i zvukem), podle toho, co si myslí, že představuje. Ostatní hádají, co sochař vytvořil za dílo. Pak výměna rolí a vzájemné sdílení, jak jsme se v které roli cítili. (hudba či nástroj) Různé způsoby stavění soch: používáme jen dlaně,  sochy modelujeme poslepu, modelujeme foukáním,  jen hlasem navigujeme…Obměna: Rozdělíme děti na skupinky. Jedna skupinka jsou sochaři, druhá představuje hlínu. Sochaři z hlíny vytvářejí bez mluvení na nějaké téma sousoší. Rozestavěné sousoší pak se zvukem trianglu rozehraje opět danou situaci, ve které si myslí, že se nachází.
43.	LOUTKA NA DRÁTKU(role loutky, nápodoba, vést a nechat se vést):Ve dvojicích si rozdělíme role. Jeden bude loutkou a druhý loutkářem, který jí povede. Loutkař dá před tvář loutky ve vzdálenosti cca 15 cm svoji dlaň a zkouší velmi pomalu (bez mluvení) svoji loutku naklánět, vést prostorem a zkouší i různé experimenty (kotoul, apod.). Loutka musí stále udržovat svou tvář 15 cm od dlaně loutkaře, jakoby by byl mezi tváří a dlaní pevný drátek. Po chvíli se role vystřídají. Obměna: Hra může pokračovat dále složitější způsobem. Loutkař může jednou rukou vést jednu loutku a druhou jinou loutku. Nebo se také loutka může drátkem napojit na koleno, rameno apod. Hra může dojít až do fáze, kdy jsme všichni propojeni - vždy je jeden člověk zároveň loutkař (někoho vede) i loutka.
44.	HADROVÁ PANENKA, CÍNOVÝ VOJÁČEK (neverbální komunikace, interakce, dotek, závislost, vedení, manipulace, být manipulován, ztuhlé a uvolněné tělo): Pracujeme ve dvojicích. Jeden leží se zavřenýma očima na zemi-je hadrovým panákem, hadrovou panenkou. Druhý se snaží nehybného panáka posadit a zkouší s ním různě manipulovat. Pak výměna. Po výměně si skupina zvolí jednoho, který bude představovat cínového vojáčka – leží na zemi, ztuhnutý, má zpevněné tělo. Děti s ním zkoušejí bez mluvení hýbat, zvedat ho…on zůstává pevný. Potom si roli vojáčka může vyzkoušet někdo jiný. Následuje reflexe a povídání o rozdílech role panenky a vojáčka.
45.	HRANICE (téma vlastních hranic): Jeden stojí uprostřed kruhu a ostatní se k němu postupně přibližují – varianty: - nechat, až se na něj nalepí a pak sledovat pocity,  - ozvat se v okamžiku, kdy to je nepříjemné, - možnost vybrat si někoho ze skupiny, kdo bude s ním v kruhu.
46.	DŮVĚRA, ROHODNUTÍ – Při těchto hrách dbáme na to, aby vše probíhalo v klidu, bez mluvení, hecování, aby to bylo příjemné a bezpečné. Nenutíme! Nutná zpětná reflexe!!!! Několik variant: Ulička důvěry: Vytvoříme dvojice, které stojíce naproti sobě utvoří 2 řady – uličku. Dvojice se drží za ruce a pozorují jednoho dobrovolníka (opět vystřídat všichni), který stojí cca 20 metrů od uličky. Až bude dotyčný chtít, rozbíhá se naplno proti uličce a věří, že dvojice stačí včas ruce zvednout, aby mohl uličkou mezi nimi proběhnout. – Pád důvěry, šipka důvěry: Opět dvojice, drží se pevně za ruce, stojí naproti sobě. Všechny dvojice stojí těsně u sebe, vytvoří se tak opět zástup. Jeden dobrovolní stojí na vyvýšeném místě, důvěřuje skupině, že ho zachytí a buď pádem do zadu, nebo skokem po hlavě (zpevněné tělo!) přistává na jejich rukou (pevně držet, žádné ostré předměty na rukou). Prkno: Hráči stojí  ve trojicích (2 naproti sobě,. Jeden uprostřed), nebo jen ve dvojicích (1 chytá a druhý padá), nebo celá skupina těsně vedle sebe v kruhu – dotýkají se rameny. Uprostřed stojí jeden, který má zavřené oči, pevné, ztuhnuté tělo a zkřížené ruce na prsou. Až se rozhodne, pomalu začne padat zvoleným směrem (u dvojice jen do zadu, u trojice dopředu, nebo do zadu)a úkolem ostatních je bezpečně člověka zachytit a přeposlat dalšímu tak, aby mu to bylo příjemné. Po chvíli se vystřídáme a mluvíme o svých pocitech. Prkno II– 1 leží zpevněný na zemi a skupina ho zvedne rukama a podává si ho nad hlavou, až ho postaví na židli do stoje. Stěna: Skupina si stoupne vedle sebe do řady na rozpětí 1 metr vždy od sebe a drží se za ruce. 1 člověk stojí proti této vytvořené stěně, zavře oči, rozbíhá se a věří, že ho stěna zastaví. Pejsek a kočička: Skupina sedí v kruhu na židlích těsně vedle sebe. Jeden hráč je pejskem a vydává se po kolenou druhých po kruhu až zpět na své místo. Ostatní ho mohou přidržovat jen ze spodu. Pak vyráží pejsek a kočička – zároveň – musí se minout. Obměna – poslepu, ve stoje, v leže apod. Transfer: Všichni leží na zemi s pokrčenými koleny a dlaněmi vzhůru. 1 odvážlivec se vydává na cestu – jen po dlaních a kolenou druhých. Deska: Jedna dvojice drží desku a dřepí. Člověk, který byl za dveřmi o tom neví, stoupá si na desku se zavřenýma očima + se drží ramenou držičů. Ti pak se začnou pomalu zdvihat, ale deska zůstává dole ( o čemž člověk na desce neví). Pak musí skočit dolů. Vtip je v tom, že se člověk na hoře bojí, myslí si, že je vysoko☺1,2,3: Hráči se pohybují prostorem a musí pečlivě sledovat 3 zvolené, kteří se mohou kdykoliv zastavit, zavřít oči a říci 1,2,3 a spadnout do předu, přičemž očekávají, že je někdo zachytí. Obměnou je, že se může padat i do zadu, ale pak se říká 3,2,1. Hra se může postupně ztěžovat tím, že nakonec může kdokoliv kdykoliv se zastavit a pomalu říci 1,2,3, nebo 3.2.1. Důležitost maximální soustředěnosti a sladění skupiny. Zařazujeme až po se skupina skutečně zná a může si důvěřovat! Houpání: pokud má někdo velké problémy s důvěrou, můžeme zvolit činnost houpání – 1 si lehne do rukou lidí (stojí naproti sobě a drží se za ruce) a nechá se kolébat se zavřenýma očima. Houpeme pomalu, v malé výšce, pokud bude souhlasit, můžeme zvedat, dělat vlny, posouvat ho do zadu jako housku z pece. Levitace: 1 hráč leží břichem na zemi a má zavřené oči. Ostatní ho pomalu za ruce a nohy zdvihají do výšky a létají s ním chvíli až do přistání – vše v rámci jejich možností a bezpečnosti všech hráčů.
47.	KDO JSEM (identifikace, sebepoznání, pojmenování, vyjádření svých pocitů, cíle): Každý dostane papír se stromem, na němž jsou zachyceni panáčci v různých situacích. Úkolem každého je vybrat si jednoho panáčka, který znázorňuje kdo teď jsem a tohoto panáčka vybarví. Pak si zkusí najít jednoho panáčka, kterým by chtěl jednou být a proč – opět si ho vybarví. Pak si vzájemně obrázky můžeme ukázat, sdílet se a rozproudit tak diskusi na téma kdo jsem, proč jsem, kam jdu… (nakopírovaný papír s panáčky)
48.	DOPRAVENÍ MÍČKU(komunikace, řešení ve skupině): Skupina 5,6 se snaží dopravit na gumovém kroužku tenisový míček. Každý drží provázky, které jsou vedeny od gumového míčku – ale na konci. Míček jim nesmí spadnout a musí projít stejnou cestou, kudy prošel  vedoucí (není člen družstva). (tenisový míček, gumový kroužek – vše je k dispozici)
49.	TÉMA HODNOT ČI PRIORIT (umění volit, rozhodnout, komunikovat…): Na 1 velký papír se skupinou sepíšeme všechno, co je pro nás důležité. Pak určíme, že každý si musí vybrat  např. 5 nejdůležitějších věcí pro něj. Pak utvoříme dvojice a oni se musí shodnout a vybrat například 3 nejdůležitější hodnoty. Pak utvoříme skupinky…atd, . Záleží na nás jak tuto činnost povedeme, jak ji omezíme, ohraničíme, ukiončíme,můžeme zvolit konkrétní téma, nebo vypsat 10 pojmů předem apod. Následuje diskuse. (papír, fixy)
50.	3 PŘÁNÍ (téma potřeb, hodnot, sdílení…): Každý dostane 3 papírky na které napíše své tři přání, které by si ve svém životě, ve vztahu k sobě, druhým či Bohu, ve své  rodině, v církvi apod. (dle zvoleného tématu) přál. Pak můžeme papírky volně rozházet po prostoru a začít se procházet. Každý kdo bude cítit, že se stotožňuje s daným lístkem, napíše tam čárku, nebo i větu, slovo. Po 10 minut lístky posbíráme a čteme nahlas ty lístky, které měly nejvíce čárek, nebo všechny a bavíme se o nich, jak to uchopit, změnit, aby se naše přání stala skutečností. (papíry, tužky)
51.	HORKÉ  KŘESLO (pozitivní reflexe, sebeupevnění,. Umění přijímat hodnocení a být středem pozornosti): Hráči sedí v kruhu, ale jeden sedí uprostřed, nebo na významném místě. Ostatní mu každý po kruhu (dáme čas na rozmyšlenou) řeknou jednu pozitivní vlastnost, jedno slovo jako pozitivní označení, větu, co oceňují, čeho si váží apod. (Jen pozitivní!!!) Postupně se vystřídají všichni – i vedoucí☺.
52.	MIŠMAŠ ROLÍ (hra rolí, interakce, komunikace..): Každý dostane na čelo nálepku, na které bude mít napsáno určitou rolí (jméno s přívlastkem), kterou sehrává, ale on o tom neví. Role volíme dle potřebného tématu (Např: pohádkové prostředí – šilhavá princezna, zlá čarodějnice apod.; církevní prostředí – vyběrač peněz, kritický farář, zlobivý ministrant, vážený biskup…apod.). Ostatní se pak pohybují prostorem a bez mluvení, jen pohybem, gestem reagují na člověka, kterého potkají ( v dané roli). Po chvili hru utneme, sedneme si do kruhu a každý říká své pocity a kým si myslí, že je. V dalším kole už můžeme i mluvit, ale nesmíme konkrétně postavu oslovit. Pak zase hru utneme a každý povídá své zkušenosti, reakce druhých a zkouší uhádnout kým je. Nakonec se na své nálepky podíváme. (nálepky, fixy)
53.	KAMENY: Každý hráč si nalezne svých 6 kamenů.  Sedneme si do kruhu na zem, zavřeme oči a své kameny si dáme před sebe. Při znějící hudbě se každý nejprve seznámí se svými kameny – sleduje jejich tvar, velikost, vůni… Pak si vybírá kámen, který je mu nejmilejší. Každý si může postavit také svoji stavbu z kamenů, která může něco vyjadřovat. Potom s otevřenýma očima můžeme ve skupině povídat o svých kamenech, své stavbě, nejmilejším apod. Následně opět zavřeme oči a vedoucí někoho dotekem vybere, ten otevře oči a může své kameny někomu rozdat, doplnit do jeho stavby. Po každém kole se vždy povídá, reaguje na přemístěné kameny. Obměna: Každý má jeden svůj kámen a položí ho do kruhu (uprostřed může hořet svíce) tak, jak se zde ve skupině cítí (cítil). Postupně položí své kameny každý – může a nemusí k tomu něco říci. Následně se mohou udělat změny – mohu posunout svůj i cizí kámen, ale jen se souhlasem majitele. (kameny, svíce, hudba)
54.	JSEM RÁD, ŽE SEDÍŠ VEDLE MĚ: Sedíme v kruhu. Vedoucí začne a řekne svému sousedovi na jedné straně proč je rád, že vedle něj sedí. Hra pokračuje po kruhu. Můžeme kolovat předmět (svíci). Je možné pak předmět volně předávat a říkat proč ho chceš předat zrovna tomuto člověku. (předmět na kolování po kruhu)
55.	PAPÍR NA ZÁDECH: Každý hráč má na zádech přišpendlený papír. Hráči pak libovolně chodí ke každému človíčkovi a napíšou mu na tento papír něco milého, poděkování, ocenění… Každý se snaží napsat něco každému. Nepodepisujeme se  a domluvíme se na tom, kdy si tento papír přečteme. (papíry, špendlíky, tužky)
56.	KOLUJÍCÍ PAPÍR: Každý hráč si podepíše svůj papír. Všichni sedíme v kruhu a posíláme papír na jednu stranu. Každý může danému člověku napsat něco milého.  (papíry, tužky)
57.	KLUBÍČKO: Hráči sedí v kruhu. Jeden hráč má v rukou klubíčko z provázku, které pošle někomu a při tom mu něco milého řekne. Zároveň ale nesmí pustit niť klubíčka. Klubíčko se tak posílá dál, až se vytvoří síť, na kterou si klidně může i někdo lehnout. Povídáme si pak o síti a o vztazích na příkladu sítě – když někdo povolí provázek, kdy je síť  napnutá, svěšená apod. (klubíčko z provázku)
58.	VÝSTUP NA STROM: Skupina se společně snaží dostat na strom – pomoci si, co nerychleji apod. Obměna – dostat se přes lano zavěšené ve výšce 2 metrů mezi dvěma stromy bez dotyku lana. Nebo vytvoříme venku pavučinu (velké oka dle počtu hráčů), kterou se družstvo musí dostat na druhou stranu, aniž by se dotkla ok v síti. Pokud někdo projde jedním okem, druhý už tímto okem projít nesmí.(strom, lano)
59.	ANDĚL: Každý ve skupince si vylosuje někoho ze skupiny, komu bude andělem, Bude se mu snažit být nablízku v nelehkých chvílích, bude si všímat jeho potřeb a snažit se mu udělat něčím radost. Na druhý den si pak povídáme o tom, jaké o bylo s andělem. (lístky se jmény)

Uvolňovací, pohybové a tak trochu stmelovací techniky  - krátké:

Tyto krátké hry je dobré používat na začátku každého setkání pro uvolnění, rozehřátí, opětné navázán kontaktu a stmelení. Hry je dobré volit vhodně dle věku hráčů a nebát se hru obměnit, ztížit, namotivovat, sladit s tématem, použít vtipný slovník a doprovodit vhodným komentováním. Pokud budeme hráče rozdělovat do skupin či dvojic, je nutné, abychom to dělaly vhodnou formou (rozpočítání, kartičky, losováním…), ať se dvojice a členové skupin mění. Na táboře bude dost dětí, které prošly skautingem, mým dramaťákem a mnoho her znají, proto zkuste volit hry opravdu nové, nebo alespoň drobátko pozměněné!!!
Žlutě jsem označila hry, které jsou oblíbené nebo ne tak známe, ale můžete určitě využívat her ostatních či svých vlastních. Má dobrá zkušenost je, že hru přímo vymyslím a pak se nemusím obávat, že bude známá a ohraná.
Tak šťastnou volbu a přípravu☺:

•	Kde je Kevin: Děti stojí v kruhu držíce se za ramena. Všichni se dívají do země, vyberou si boty některého hráče v kruhu, pomalu říkají: „ Kde je Kevin?“ a při tom zvedají hlavu dívaje se stále na zvoleného člověka (od špiček nahoru k očím). Pokud se některé pohledy střetnou (oba se vzájemně vybrali), mohutně zařvou (jako Kevin ve filmu, když se podíval do zrcadla) a odpojí se z kruhu
•	Baba podlézací, strkací – Jeden honí. Kdo je chycen, zůstává stát na místě s rozkročenýma nohama. Je možné ho zachránit – podlezením a ťuknutím zadečku o zadeček.
•	Baba štronzo, podlez – Jeden honí. Kdo je chycen, ztuhne v takové poloze, ve které byl chycen. Může být zachráněn, když ho někteří v této poloze nadzvednou a někdo pod ním podleze. Pozor, když je někdo chycen při zachraňování, zůstávají všichni zachraňující ve štronzu a pak se musí nadzvednout celá skupina, aby ji bylo možné zachránit.
•	Baba cuchanda, plácanda, štípanda -  Jsou tři baby, které se předávají. Jedna se předává plácnutím přes zadeček, druhá rozcucháním vlásků, třetí štípnutím.
•	Baba s postižením – Jeden honí. Kdo je chycen, musí se nějakou částí těla chytnout onoho místa, ale pokračuje ve hře. Honící jej může chytit znovu, pokud už však není možné se místa chytnout, odchází chycený ze hry.
•	Pavoučí honěná: Jeden představuje velkého pavouka, který se pohybuje velmi pomalu a dělá velké kroky. Ostatní jsou muškami, které poletují – na špičkách, mávají křidélky, bzučí a pavouk je chytá. Kdo je chycen, stojí na místě a stává se z něj pavučina, která chytá na místě také – mává rukama, nohama.
•	Baba zadečková – Na začátku honí dva – pomáhají si. Baba se předává dotekem zadeček o zadeček. Kdo je chycen, honí s ostatními.
•	Baba angína – Jeden má zavřené oči a honí. Kdo je chycen zavře také oči a chytají spolu. Až jsou nakaženi angínou všichni, hra končí.
•	Baba patníková – Někteří si dřepnou na zem – jsou tzv. patníky. Ostatní utíkají před tím, který honí. Záchrana – opřít se o patník (dřepnout si za něj – záda na záda). Ten, který byl patníkem pak vybíhá a utíká před chytajícím.
•	Baba přilehávací – Rozdělíme děti do dvojic. Kromě jedné dvojice všechny dvojice leží vedle sebe (bok na bok) v prostoru. Zbylá dvojice se rozhodne, kdo bude honit. Tak jeden honí a druhý před ním utíká. Záchrana – přilehnout si k někomu – bok na bok. Pak ten z ležící dvojice, ke kterému si nepřilehl, se musí zvednout a utíkat.
•	Veverčí honěná – Všichni mají zastrčené šátky v zadu tak, aby jim šly vidět a jeden se snaží dané šátky uzmout. Když se mu to podaří, daný přestává hrát. Varianta – 2 zástupy držící se za ruce či v pase  –  2 hadi  (zadeček hada má šátek). Hadí hlavička se snaží uzmout šátek zadečku druhého hada.
•	Hadí honěná – Zástup držíce se za ruce tvoří hada. Hlavička druhého hada se snaží dotknou zadečku druhého hada. Varianta – vezme mu šátek, snaží se sfouknout svíčku, kterou poslední člen hada drží apod.
•	Medvědí honěná: Tři lidé tvoří medvědí rodinku – máma, táta, medvídě. Stojí a drží se v kruhu za ruce ( nesmí se pustit). Ostatní jsou  potrava a prchají před nimi. /kolem rodinky je chytit potravu do kruhu, sní ji a z potravy se stane hovno, které sedí na zemi a říká smrdím, smrdím + se drží za nos. Kdo se dotkl hovno, přilepil se, zůstává také stát na místě a říká smrdím, smrdím.
•	Obejmi druhého – Bojová hra. Hrají všichni proti všem. Kdo je ze zadu obejmut kolem pasu, odchází ze hry.
•	Povalte ježky – Rozdělíme skupinu na dvě části. Jedni budou ježci – každý se pořádně zamotá a schoulí do klubíčka. Druzí mají za úkol ježky povalit na záda a rozmotat je zcela z klubíčka. Když už ježkovi nějakou část odtrhnou, nesmí ji dát zpátky.
•	Krabi – Všichni jsou v poloze kraba. Bojují všichni proti všem. Úkolem je povalit kraba tak, že se dotkne zadečkem země. 
•	Šlapanda dvojic: Vytvoříme dvojice. Dvojice bude bojovat proti sobě. Stojí naproti sobě a drží se za ruce. Úkolem je po odstartování třikrát šlápnout soupeřovi na nohu, nesmí se pustit. Možnost šlapandy v kruhu s celou skupinou.
•	Molekuly: Skupina se pohybuje prostorem. Vedoucí, učitel řekne nějaké číslo – např.: tři. V tu chvíli musí všichni vytvořit do pěti sekund trojice. Pro toho, kdo nesplnil vymýšlí někdo ze skupiny úkol.
•	Kohoutí zápas: Všichni bojují proti všem, stojí na jedné noze, obě ruce za zády. Úkolem je po odstartování strkáním druhé donutit, aby se druhou nohou dotkli země. Hraje se až do posledního kohouta.
•	Gordický uzel: Hráči stojí v kruhu. Na povel zavřou oči, dají jednu ruku do předu a někoho se pevně chytí, pak druhou ruku a také se někoho chytí – nesmí se však držet toho samého. Pak všichni otevřou oči a úkolem je se nepustit a rozmotat zpátky v kruh.
•	Sednout si v kruhu: Hráči si stoupnou těsně za sebou v kruhu – špičky u pat toho přede mnou. Až je utvořen opravdu těsný kruh. Pomalu si zkusíme všichni najednou sednout na toho za námi. Pokud je kruh dobře sestaven, každý každého udrží, dokonce si můžeme v kruhu zaskákat.
•	Přísavka: Hráči stojí v kruhu. Jeden začíná, vybere si někoho v kruhu a nějakou částí těla se na něj přisaje (rukou na rameno) a už se nesmí pustit, dotyčný si vybere dalšího a opět se nějak na něj přisaje… Hraje se dokud se celá přísavka nezhroutí.
•	Výbušnina: Polovina hráčů vytvoří libovolně – po dvojicích, trojicích výbušninu – nějak se do sebe zamotají, vymyslí nějakou záludnou pozici. Úkolem druhé poloviny je přenést výbušniny na druhou stranu místnosti, aniž by se jejich poloha změnila a aniž by se dotkly země.
•	Kruhová honička: Chytá na začátku trojice (drží se za ruce v kruhu) – musí chytnou někoho dovnitř do kruhu. Kdo je chycen, přidává se do kruhu.
•	Klubko: vytvoříme velký kruh. Jeden zvolený hráč stojí pevně na místě a jednou rukou se pustí. Pak hráč, kterého se stojící drží, začne pomalu obtáčet stojícího, další hráč také… Nakonec se vytvoří obrovské klubíčko, které opět zpětně rozmotáme.
•	Housenka: Jednoho posadíme na židli - kolena má u sebe. Další dítě si stejným způsobem sedá na prvního hráče. Pak další a další…, až se vytvoří dlouhá řada - housenka. Housenka se pak může takto projít, zaskákat. (Pro uvolnění atmosféry může vychovatel, kantor zakřičet: „Roztáhnout nohy!“ Splní-li v šoku děti příkaz, housenka se celá krásně sesype na zem).
•	Ukřičený závod: Všichni si stoupnou do jedné řady (nejlépe louka, volné prostranství), nadechnou se z plných plic a na povel vybíhají a křičí, dokud jim dech stačí – na jeden nádech. Obměna: Na bučící šílené krávy ☺
•	Papírová válka: ( rozehřátí, uvolnění, agrese): Známá bitva papírovými koulemi – buď všichni proti sobě, nebo 2 družstva ve vymezeném poli – komu zůstane na konci na jeho území nejméně papírových koulí. (papírové koule)
•	Elektrické napětí: (komunikace, řešení problému, dotek, uvolnění): Rozdělíme hráče na dvě skupiny. Uprostřed místnosti ve výšce metr nad zemí natáhneme provaz – el. Napětí. Úkolem každé skupiny je přepravit na druhou stranu el. napětí své členy, aniž by se provazu dotkly (můžeme určit, zda mohou přepravovat i pod provazem, nebo jen nad provazem) Situace je zkomplikovaná tím, že někteří – mají jen jednu ruku, další jsou celí ochrnutí, někteří nemají ani jednu nohu… ( záleží na nás, jak podmínky určíme). Vždy soutěží jen jedna skupina a počítají se trestné body za dotyk provazu. (provaz)
•	Skupinové tvoření a sousoší: Skupina musí bez mluvení vytvořit ze sebe zadaný útvar – traktor, skládka odpadků, slon, letadlo…. Nebo můžeme určit sochu – lásky, hněvu… Dále je také možné zadat určitý počet končetin, které se jediné mohou dotýkat země a skupiny se snaží úkol co nejrychleji splnit a vytvořit sousoší s tímto daným počtem končetin, které se mohou dotýkat země. (např.: 4 ruce, 2 nohy, 1 hlava)
•	Vychýlení: Dvojice stojí naproti sobě ve vzdálenosti 1 metr, dají ruce před sebe a dotýkají se dlaněmi. Snahou je jemným tlakem, uhýbáním, různou taktiko vychýlit druhého dlaněmi, aby udělal krok a pohnul se z místa. Jiná varianta – jen jedním prstem kdekoliv na těle.
•	Přetahovanda: Uprostřed místnosti či prostoru uděláme na zemi čáru.Vytvoříme dvě družstva. Každé družstvo vymýšlí taktiku, jak přetáhnout na druhou stranu členy soupeřova družstva. Kdo je celý za čarou (nebo určíme pravidlo - oběma nohama), přestává hrát a družstvo, kterého jej přetáhlo, má bod.
•	Stonožka: Družstva stojí na startovní čáře za sebou. Na povel vybíhá jeden z družstva a obíhá metu, která je vzdálená několik metrů. Vrací se, chytne dalšího hráče a obíhají metu spolu, pak naberou třetího atd. Až všichni stojí opět v zástupu na místě.
•	Kámen, nůžky, papír, teď: Družstva stojí proti sobě na louce v několikametrové vzdálenosti. Vybíhají první z družstva a na místě, kde se potkají si střihnou kámen, nůžky, papír, teď. Kdo vyhraje, běží dál směrem k protějšímu družstvu (prohraný se vrací na konec svého družstva). Z družstva, které prohrálo rychle musí vyběhnout další a zastavit běžícího protihráče – opět si střihají (někdo vyhraje aaběží dál, někdo prohraje a běží zpět). Pokud se někomu podaří doběhnout až za čáru protějšího družstva, má jeho družstvo bod.
•	Čištění zubů, krmení jogurtem: Rozdělíme žáky, děti do dvojic. Oba si ve dvojici zavážou oči a jejich úkolem je - 2 varianty: 1. - poslepu se nakrmit jogurtem, ale nesmí se dotýkat tělem, jen lžičkou. 2. - poslepu si vzájemně vyčistit zuby. (šátky, lžičky a  jogurty nebo kartáčky a pastu)
•	Sprcha: Utvoříme menší skupinky po 5,6 lidech. Skupinka stojí vždy v malém kroužku a jeden je uprostřed – má zavřené oči. Ostatní polehoučku začínají toho druhého sprchovat – prsty ostatních nejprve jemně, pak silněji dopadávají od hlavy až dolů po těle sprchujícího + se při tom dokola otáčejí (takže se nakonec zahřejou a budou potřebovat sprchu☺). Sprcha se stupňuje až do táhlých pohybů celých dlaní a pak postupně zase vody, dopadajících kapek ubývá…. Vše musí být příjemné a vyhýbáme se intimním partiím.
•	Metro, Pás: Skupina leží na zemi v těsné blízkosti vedle sebe. Jeden člověk si lehne na takto vytvořený pás (do stejné polohy), sdělí jméno stanice (člověka), kam chce dojet a pak ostatní se musí otáčivými pohyby daného cestujícího dopravit do cílové stanice. Obměna – cestující se sám kutálí, lehne si napříč, ostatní musí jakmile cestující projede utíkat a lehnout si nakonec pásu apod.
•	Červi: Hráči stojí v kruhu a na povel se zavřenýma očima se snaží prorvat a doplazit na druhou stranu kruhu. Obměna – řady. Hra končí zoufalou hromadou uprostřed☺
•	Ledová kra: Hráči mají úkol. Musí se vměstnat na velice malé území – 1 karimatka. Území postupně zmenšujeme. (karimatka)
•	Plivanda: Cílem hry je doplivnout (všichni stojí na čáře) co nejdál, nebose strefit na daný cíl.☺
•	Bažina: Polovina lidí představuje bažinu – leží na zemi. Druhá polovina představuje obyčejné lidi, kteří se snaží projít daným územím v určitém čase. Bažina se jim v tom snaží samozřejmě zabránit a stáhnout je dolů, nepustit je. Družstva si mohou domluvit strategie. Zdůrazňujeme ohleduplnost!
•	Sundávání ledu z rybníka: Polovina hráčů si lehne na označené území (karimatkami, madračky apod.) – může se držet. A představuje led na rybníku. Druhá polovina hráčů se na povel snaží dostat led z rybníka, tak aby se nedotýkal žádnou částí svého těla rybníka. (karimatky či provaz na vymezení prostoru)
•	Vynášení odpadků: Hráče rozdělíme na 2 družstva. První představují popelnici – dřepí v kruhu a drží se za ramena. Druhá polovina hráčů představuje lidi a někteří z nich koše /záleží na nich, jak si to rozdělí). V určité vzdálenosti od popelnice je vytvořená hromada odpadků (cokoliv co najdeme). Úkolem lidí je dopravit odpadky co nejrychleji do popelnice, ale jen  v koši – 1 člověk, který leží a musí ho chytnout za ruce a nohy).Hra se může stížit tím, že se popelnice může hýbat a musí se odpadky přenášet jen po jednom kuse. (odpadky)
•	Odnos batohů: Máme 2 družstva, První jsou batohy – leží na hromadě na zemi, druzí, jsou lidé, kteří se je snaží co nejrychleji (nebo v daném čase co nejvíce) dostat na druhou stranu místnosti, území.. Hru můžeme ztížit omezením, že se batohy přenášejí jen na zádech.
•	Demonstranti: Rozdělíme děti na 2 družstva – policajti a demonstranti. Demonstranti se shluknou k sobě, spojí se, zamotají do sebe… a úkolem policajtů je za daný čas co nejvíce demonstrantů dostat od sebe (tak, aby se žádnou částí těla nedotýkal nikoho).
•	Boj do kruhu a z kruhu: 1,2 hráči se snaží v daném čase ( 1 minuta) dostat do kruhu, který tvoří ostatní hráči držíce se za ruce. Obměna – hráč se snaží dostat z kruhu.
•	Přesedávanda: Hráči sedí vedle sebe na židlích v kruhu, akorát 1 stojí uprostřed až do konce hry. Hráči jsou rozděleni na 3 dané věci (např.: jabka, hrušky, švestky). Hráč uprostřed říká libovolně dané pojmy. Když vysloví např. jabka, v tu chvíli se zvednou všechna jabka a posunou se na nejbližší židli vpravo. Pokud někdo na této židli sedí, sednou si mu na klín. Když je vyvolán někdo, na kom sedí 1 či více lidiček, nemůže se přemístit. Tak se může stát, že na 1 židli bude sedět třeba i 8 lidiček☺. (židle či madračky)
•	Obsaď židli: Hráči sedí v kruhu na židlích, 1 židle je volná a 1 člověk je uprostřed. Na povel vedoucího se hráči v rychlosti začnou po kruhu posouvat – vždy o 1 židli. Vedoucí může měnit směry, nechat vícero volných žídlí apod. /kolem člověka uprostřed je co nejrychleji volnou židli obsadit. Pak jde doprostřed ten, který se nestačil včas posunout. (židle či matračky)
•	Želvičky: 2 skupiny – želvičky a skřeti. Želvičky se snaží dostat na druhou stranu území, prostoru – pohybují se po čtyrech, kmitají sem, tam a počítají si bod za každé zdolání území. Skřeti se jim v jejich kmitaní snaží zabranit – vždy mohou odtáhnout želvičku na zpět, ale musí daát pozor, aby ji skutečně táhli nazpět a nedopomohli ji k zdolání území. Družstva se mohou předem domluvit, taktizovat. Stížení – místo želviček – krabi – pohybují se pozpátku. 
•	Výstup na strom: Skupina se společně snaží dostat na strom – pomoci si, co nerychleji apod. (strom)
•	Chyť míček: Vedoucí hází míček a ostatní se ho snaží chytit tak, jak určí – 2 prsty, nohama, pusou. Můžeme zrealizovat jako soutěž družstev – vzájemná dopomoc, taktika apod. (míček)
•	Přetlačování stolu: 2 družstva naproti sobě se snaží přetlačit stůl, lavici. (stůl)
•	Nebezpečný kruh: Stojíme držíce se v kruhu. Každý má své tajné číslo od 1 do počtu. Vedoucí zčistajasna vykřikne nějaké číslo a onen hráč se snaží do středu kruhu přes čáru strhnut svého nějakého souseda. Kdo je vtažen přes čáru, odchází ze hry. (křída)
•	Společný klik – 4 hráči se poskládají do čtverce (1 má nohy na zádech druhého a snaží se udělat společný klik.
•	Stonožka v leže: Hráči leží na zádech v podporu ležmo, vzadu s pokrčenýma nohama  a opírají se o nárty hráče před sebou. Stonožka se pak vydává na pochod.
•	Hmota: Hráči nevidí a pohybují se prostorem. Musí najít jednoho člena, který vidí, ale jediný nemluví. Najdou – li ho, přestávají mluvit a připojí se k němu. Hra končí, až je vytvořená společná 1 hmota.
•	Vysekání z ledu: Každá skupinka si vezme doprostřed 1 člena, který právě zamrzl a oni ho musí pomalu rozhýbat. Postupně mu uvolňují všechny klouby. Jedinec stojí a má zavřené oči, dokud se necítí zcela rozmražen☺.
•	Poznej pod dekou: 1 nebo více lidí ze skupiny ukryjeme pod dekou a skupina se snaží uhádnout, o koho se jedná. Bez mluvení, ve tmě – je to lepší.
•	Hlava  aneb seskupení: Hráči stojí v zástupu za sebou a ohmatají si důkladně hlavu před sebou. Na povel se rozmístí do prostoru a se zavřenýma očima pak hledají svou hlavu a snaží se vytvořit původní seskupení. Obměna – bez mluvení, jiné seskupení – útvar.
•	Vyměň místa: 2 družstva tojí naproti sobě ve velké vzdálenosti. Na povel vybíhá celé družstvo a musí co nejrychleji doběhnout na druhou stranu.
•	Sprejeři: Všichni jsou sprejeři, jen vedoucí jsou hlídači. Každý vedoucí si vezme 2 pary, které položí na zem či pověsí tak, aby od jednoho na druhý neviděl. Každý sprejer má fixu a jeho cílem je co nejrychleji se na dané papíry podepsat. Když hlídač sprejera v okruhu 3 metrů u papíru chytne, přestává hrát.
•	Přenos územím: Všichni členové družstva se musí dostat přes nebezpečné území. Vždy mohou být 2 nosiči a až poslední může volně přeběhnout.
•	Na druhou stranu: Na duhou stranu území se družstvo může dostat jen po tělech druhých – musí vytvořit pás ze svých těl. Kdo šlápne na zem, je vyřazen.
•	Vytvoř čtverec: Skupina se snaží vytvořit z lana poslepu čtverec . Stížení – bez mluvení. (lano)
•	Minové pole:  Jedna polovina hráčů představují miny – rozmístí se po prostoru a nehýbou se. Ostatní se snaží přejít poslepu minové pole, aniž by narazili  do miny – mohou se předem na pole podívat. Miny tiše tikají. Kdo narazí, otevírá oči a padá k zemi.
•	Rourky: Závod družstev, které se snaží dopravit tenisový míček na určité místo, ale mohou jen pomoci rourkových trubek a rourka se vždy musí dotýkat rourky – nesmí se s míčkem házet. (rourky, tenisák – vše je k dispozici)
•	Úkoly poslepu: 2 skupiny plní zadané úkoly poslepu. (např.: otevři okno, obejmi strom, rozsviť, pohlaď někoho, dojdi až…apod.)
•	Cesta po provaze, bludištěm: Se zavřenýma očima se musí každý dostat až na konec provazu, který leží na zemi. Nebo vytvoříme bludiště a daný člověk se poslepu musí z něj dostat. Stížení – vidí, ale nesmí se dotknout. (provaz)
•	Hry s vodou: Polívanda – Hráči se pohybují ve vymezeném prostoru a každý má v ruce hrnek naplněný vodou. Hráči mohou kdykoliv hrnek, nebo jen trochu vody na protihráče vylít. Kdo zůstane suchý, vyhrál☺ (voda, hrnek)! Kapy, kapy, kap - Hráči sedí v kruhu na zemi ( v plavkách a dívají se do země). Jeden zvolený hráč si nabere hrnek vody a chodí kolem kruhu + říká : kapy, kapy, kapy…Jakmile řekne kap, vylije hrnek vody na jednoho člověka, pouští hrnek a prchá po kruhu. Politý hráč se zdvihá a snaží se jej dohonit dřív, než usedne na jeho místo. Pokud ho chytí, může mu to oplatit a hráč chodí dál po kruhu. Pokud ho nechytne, jde chodit s hrnkem on (voda, hrnek). Přenášení vody – Ve družstvech na lžičce, pusou, na trakaři v hrnku, s hrnkem na hlavě apod. Vypij co nejvíc – Hráči jsou v družstvech a stojí v řadě za sebou. Na povel vybíhá první k určenému místu, kde musí vypít hrnek vody ze svého hrnce. Pak se vrací zpět a vybíhá další. Kdo vypije víc, vyhrál. Parašutista v dešti – Všichni skočíme do kaluže s deštníkem a kdo bude nejsušší ☺ (deštníky)? Shoď čepičku -  Hráči sedí v kruhu a mají na hlavě vyrobenou večerníkovou čepici z novin. Jeden hráč je za dveřmi. Mezitím se vybere 1–2 hráči, kteří budou mít pod čepicí skleničku s vodou. Až se vrátí hráč, který je za dveřmi, všichni se tváří, jakoby skleničku měli i oni. Onen hráč má 3 pokusy, kdy může shodit čepice, aby byl někdo mokrý. Po vypršení možnosti jde za dveře někdo jiný. (noviny, sklenička, voda)